Kolonierna

Gabriella är en stad med en stor del av sin rikedom och faktisk befolkning (inräknat infödingar) i kolonier på andra kontinenter. Den avsevärt största kolonin (den man i regel menar när man säger kolonierna) är ett land uppkallat efter en historisk drottning av Gabriella, Urraca.

Vad (den rika) allmänheten tror sig veta om kolonierna
Gabriellas kolonier är i princip en enorm djungel – till ytan stort som ett regelrätt land - med (främst) mineralfyndigheter (guld, silver, järn, koppar). Där bor tiotusentals människor från Gabriella, utspridda i enkla tillfälliga bosättningar kring de gruvor som man skapat. Det finns långt fler infödingar som man till viss del kuvat (förslavat), men i stor utsträckning är de fortfarande fria att terrorisera kolonisterna.

Det går självklart omkring tio soldater på varje civil människa – kolonierna är nämligen mycket farliga och regelbundna räder från infödingar är normen. Gabriellanska soldater är dock på alla sätt överlägsna infödingarna, så få regelrätta strider inträffar.

Infödingarna, eller ”Urracierna” som antropologer kallar dem, är i stort en stenåldersbefolkning. De tillber dödsgudar och fertilitetsgudar, går nakna, sover i hängmattor mellan träden och är nästan som djur, tysta och farliga om natten. Deras schamaner, eller häxdoktorer, använder sig av farlig magi, ritualer som gör våra soldater sjuka. Om man tror på magi eller ej så kvarstår faktumet att nästintill varje soldat som kommer tillbaka har hemska berättelser om människor som drabbats av djungelns sjukdomar.

Den lite mer objektiva sanningen
Gabriellas kolonier är till stora delar djungel, men större bosättningar och även städer existerar, inklusive handelsvägar däremellan. Den första ”staden” grundades av missionärer som frälste en Urracisk kustby, Selahuec. I Selahuec bor det tustentals människor (från Gabriella, slavar och fria Urracier) under ganska civiliserade former. Självklart känner Gabriellas överklass också till Selahuec, bland andra – men bilden av dessa som regelrätta städer existerar inte.

Det finns många, många soldater i Urraca. De flesta arbetar med att bana väg in i skogen, skydda gruvor och plundra Urraciska byar för rikedomar och slavar. En hel del legoknektar förekommer, ofta som skydd för de lite mer tveksamma entreprenaderna i djupare delar av Urraca – det är allmänt ansett att ju längre bort från kusten längs de enorma floderna inåt landet man kommer, desto farligare är landet och desto fler soldater krävs. I strid är det svårt för infödingarna att mäta sig med ett kompani vältränade soldater med skjutvapen.

Urracierna är på inget sätt ett samlat folk. De dyrkar väldigt olika gudar beroende på stam, men många har konverterat till Gabriellas religion. Kanske delvis av praktiska skäl, eftersom de ofta tillåts vara fria och arbeta i Selahuec eller liknande om de är konvertade vildar. De har mycket riktigt ofta schamaner som använder ond magi för att döda Gabriellaner och driva dem från landet. Oavsett om man tror på magi eller inte så är det såklart sant att Gabriellas arméer har haft ett trögt jobb med att arbeta sig längre inåt landet – och många dör i magsjukeliknande åkommor.