Jacobo de Bianca

Spelare: Rasmus

Familj: Okänd - de Bianca är ett taget namn.

Titel: Herr ("För all del - kalla mig Jacobo!")

Ålder: 29.

Tidig bakgrund (enligt honom själv)
Jacobo föddes i arbetarkvarteren i Porto Bianca, yngst i en stor familj av arbetare. Han arbetade varje dag sedan han var ett litet barn i fabrikerna som hans föräldrar och farföräldrar, syskon och kusiner arbetade i. Han slet hårt för fruktansvärt lite pengar och drömde ständigt om att söka sin lycka i Urraca, det förlovade landet bortom haven där bakgrund inte spelar någon roll och rikedom kommer till den som tror och kämpar.

När han fyllt arton år fick han genom en kontakt nys om ett skepp som sökte en jungman så lämnade han utan att tveka sin familj bakom sig och begav sig på ett skepp mot kolonierna, i utbyte mot hårt arbete under färden.

I kolonierna
När han anlänt till Selahuec fanns dock ingen tydlig väg framåt. Ingen av prospektörsällskapen ville anställa en så oerfaren man, och han platsade inte bland soldaterna heller. Istället tog han tjänst på ett värdshus av den absoluta sämre sorten, där han serverade öl åt soldater, gruvarbetare och infödingar. Jacobo var driven och inte rädd för risker - så när sällskap efter sällskap med fulla soldater och prospektörer kom in på krogen och spred guld omkring sig förstod han hur han skulle göra sig den förmögenhet han visste att han förtjänade.

Utkastaren på värdshuset var en inföding, Xann, som efter mycket övertalning och Jacobos sista pengar gav med sig och hjälpte Jacobo ut i djungeln. De tog en flodbåt till en av de sista utposterna, Hanhaari. Därifrån vandrade de, med ytterst lite proviant, in i djungeln. Xann och Jacobo magrade av avsevärt, men efter en hel del konfrontationer med stammarna så tog de sig till platsen som senare skulle komma att kallas Jacobsplats.

Efter åtta månader återvände de till Selahuec, magrade och nötta, men med guld och rubiner. Över kommande år byggde Jacobo upp gruvorna och bosättningarna kring platsen, hyrde in soldater och gruvarbetare, och senare tross för att stödja gruvorna och arbetarna.

Under dessa år reste Jacobo på ett skepp tillbaka till Gabriella för att förhandla: ingen var beredd att köpa hans ädelstenar. Allt som fraktades ur Urraca fraktades i skepp ägda av Gabriellansk adel, och han möttes av precis samma attityd som alla haft mot honom i Gabriella: han var en arbetare, inte värdig att handla med. Hans guld var värdelöst utanför Selahuec, och om han inte kunde sälja mer skulle han ruineras.

I Gabriella drabbades han av motgång efter motgång, och han var nära desperation när han träffade Greve Sutherland. När Greven erbjöd honom hjälp - mot en viss ersättning (en majoritet av godsets värde) - var Jacobo inte sen att tacka ja, och Greven inte sen att uppskatta arbetarklassens styrkor.

Med en fot i dörren till Gabriella började Jacobo smida sina planer. Mer och mer etablerade han sig i Urraca, och när han äntligen kunde sälja av sina resurser fann han det lämpligt att färdas till Gabriella.

Efter återvändandet till Gabriella
Jacobos återvändande till Gabriella var en fullständig succé, enligt honom själv. Han började med att införskaffa en bostad: den Lorentzka villan, en tidigare stor adelssläkts ståtliga gård. Tyvärr hade olyckan varit framme, men Jacobo var inte sen att investera i en vacker gård.

Han investerade dessutom stort i glädjeverksamhet i själva Gabriella: både högt som lågt. Högklassiga kurtisaner på Värjan och Glaset, ett stort etablissemang i borgarkvarteren, eller vanliga (ofta av Jacobo importerade urracier) på något av de mindre ställena.

Han investerar i andra saker också: stora saker och små saker. En sak är säker: Eric Marshall är en person som kom till staden från Estera och hanterar alla problem som Jacobo försätter sig i, både ekonomiskt och i public relations-mening (glädjeverksamheten är mer kontroversiell än Jacobo förutsåg).

Jacobo är på det stora hela en kompetent ekonomisk investerare - långt före sin tid. Han både lånar in och ut; investerar de lånade pengarna och utfärdar aktieobligationer som han kan finansiera och utveckla sin verksamhet med.

Jacobo gör allt för att passa in i staden. Han har försökt anlägga ett adligt yttre, men har svårt att riktigt passa in, även om han mestadels uppför sig väldigt adligt. Han har varit center för ett stort antal skandaler under sin korta vistelse i Gabriella (c:a åtta månader) - många centrerade kring alkohol eller opassande sällskap.

Han bjuder ofta in till otroliga, stora och magnifika fester, och verkar - med tanke på hur mycket pengar han spenderar på allt mellan himmel och jord - vara bland de rikaste människorna i staden.

Kopplade karaktärer

 * Xann - En konverterad inföding från kolonierna som är Jacobos vän, livvakt och alltiallo. Xann är muskulös och tatuerad och ser för alla ut som en typisk urracier utklädd till Gabriellansk vakt. Jacobo är väldigt nära honom och vill alltid ha honom med sig - det är inte sällan som Xann får vänta utanför eller lämna ifrån sig sina vapen.
 * Greve Charles Sutherland - En äldre man från en äldre släkt - Jacobos närmsta samarbetspartner, och den som först investerade i ädelmetallerna som utvanns i Jacobos gruva. En man som är intresserad av resultat snarare än titlar och en av de få som innan Jacobo gjorde ett namn för sig ville handla med honom.
 * Eric Marshall - En man som dykt upp samtidigt som Jacobo, och som förvaltar hans glädjeverksamhet och hanterar diskretion samt offentligheten. Eric är en proper person som agerar sansat, rationellt och med integritet och gott omdöme. Det sägs dessutom att Eric är hans främsta ekonomiska rådgivare.
 * Dr. Emilio Pizarro - En läkare som arbetar nära Jacobo och Eric i samband med glädjeverksamheten.
 * Hertig Armand Lorentz - Överhuvud för den numera utfattiga släkten Lorentz, tidigare ägare av den Lorentzka villan som numera är i Jacobos ägo.